Преди няколко години, тъкмо бяха вдигнали цената за качването с лифта на 4 лева отидохме да летим там. Видя ни се висока тази цена и решихме, че няма да се качваме с лифта, а ще летим на Беклемето...
![Wink :wink:](./images/smilies/icon_wink.gif)
Летяхме там. Мисля че по два полета направихме. Нормално, нищо особено и си тръгнахме. Когато се прибирахме беше към 16 часа и решихме да минем пак през кацалката до лифта, за да видим, какво става. Бяха изскочили три черни облака над равнината. Един идваше от изток, един от към Средна гора и един се надуваше някъде към Кърнаре. На старта още беше слънчево.
От лифта обявиха, че ще свалят някакви работници от горе, и който от нас иска ще го качат на промоция за 2 лева. Ние бяхме 8 човека с две коли всичките парапланеристи, обаче се навихме за полет само "най-умните", аз, Илийката Танчев и Митко-архитекта...
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Останалите казаха, че нещо не им харесва времето и въпреки промоцията няма да се качат и да летят...
Качихме се за по 2 лева, разпънахме и излетяхме. Черните кули продължаваха да се надуват и да нарастват. Илийката без да се мотае хвана курс към равнината. Архитекта и той излезе напред по ръбовете, а само аз се мотаех, около старта. Имаше много хубави, широки и мазни термики до +3, +4 м/сек. Набирах се и се кефех, а чернилките се надуваха и започваха да затварят и малкото останало чисто небе....
Набрах се до 2500 м нмв и видях, че почти започвам да драскам облаците. Нещо цветът им ми се стори прекалено тъмен и реших и аз да се махна от старта, и да изляза в равнината над кацалката. Пуснах на прав полет към равнината и бавно започнах да губя височина. Слязох на, около 2200 м нмв. Трите монстъра над мен вече почти се събраха в един. Доста притъмня. Както си летях на прав полет и губех височина изведнъж вариото ми се обади, запищя, и аз започнах да се качвам с +1 нагоре... Разбрах че черното над мен започва да работи... Видях че Танчев направи големи уши и започна да слиза, но той и без друго беше поне 500 м под мен и по-навътре в равнината.
![Rolling Eyes :roll:](./images/smilies/icon_rolleyes.gif)
Архитекта беше някъде след Сопот в равнината, като и той беше малко по-ниско от мен. Ще трябва да слизам - викам си....Направих големи уши и продължих с правият полет към Сопот. Загубих, около 100-150 м височина, и като си летях на прав полет и големи уши вариото ми, пак запищя, и пак започнах да се качвам нагоре.
![Rolling Eyes :roll:](./images/smilies/icon_rolleyes.gif)
Брех, мамицата му....
![Rolling Eyes :roll:](./images/smilies/icon_rolleyes.gif)
Пуснах големите уши и реших че ще правя Б-срив. През това време пак се качих на 2300 м нмв вече с +2,+3 нагоре. Направих Б-срив и започнах да пропадам с –1, –2 надолу, но крилото нещо стана много нестабилно и започна да се мята насам, натам с усилваща се амплитуда. Разбрах че ще се смачка и ще ме хвърли в суплес, и отпуснах Б-срива. За нула време пак се качих на 2300, че и по-нагоре, като загубих всичката денивелация, която бях спечелил с Б-срива...
Вече започнах да се притеснявам... Започнах да правя стръмна спирала... Загубих 100-200 м височина, но спиралата ускоряваше и затягаше, и се налагаше да отпускам, а тогава пък крилото излизаше от нея, и докато се натутам, за да го насвиря пак в спирала, бързо набирах отново височината, която губех... Просто не може да сляза под 2200 м нмв. Вече ме теглеше по-силно нагоре до +5 и вдигането нарастваше. Взе да ме лови вече сериозно шубе... Чернилката ме теглеше право нагоре, като 100-150 метра над мен се протягаха черни мустаци и хоботи от облака, като пръсти, които се опитват да ме хванат....Вятъра не беше силен, 3-4 м/сек от изток...
Взе да ме обзема лека паника...
![Shocked :shock:](./images/smilies/icon_eek.gif)
Земята долу беше много примамлива, но безкрайно далече от мен... Замислих се за резервният парашут, но бързо стигнах до извода, че това не е добър вариант. И без параплана с парашута чернилката, може би пак щеше ме тегли нагоре, а вече ставах и абсолютно неуправляем... Виках си - спокойно Владо... Мисли, а не се паникьосвай... Обърнах гръб на вятъра и се понесох към Анево и Кърнаре. Направих много големи уши на крилото си и след това изтеглих спиида до края.... И започнах бавно да губя височина с -1, -1,5 м/сек... Уфффф, мамицата му!!!
След известно време слязох под 1900 м нмв и започнах да губя по-бързо височина. Когато слязох под 1000 м, вече пуснах спиида и продължих да губя височина само на големи уши.
Кацнах без проблеми в една нива с лавандула, някъде след Анево и преди Кърнаре. Небето над мен беше черно като катран... Обадих се да дойдат да ме приберат. Агитката долу се беше доста притеснила и уплашила, като гледала, какво става в небето. Илийката беше кацнал без проблеми на кацалката доста преди мен. Архитекта имал някакви проблеми, но кацнал успешно някъде при Войнягово. А аз се бях борил 45 минути, за да сляза и да кацна след, като тръгнах в прав полет към кацалката....
И всичкото това нещо, само, за да спестя 2 лева.....
![Rolling Eyes :roll:](./images/smilies/icon_rolleyes.gif)